TOKYO STORY
Vi ankommer til Osaka kl. 18.
Lige når Keizo er færdig med at arbejde.
Han står nok på perronen i Osaka. Vi har vel telegraferet?
- Her er madpakken, mor. - Tak.
Så går jeg.
Har du travlt i skolen, skal du ikke komme og vinke farvel.
Det kan jeg sagtens, for jeg har bare gymnastik i femte time.
Så ses vi på stationen. Jeg har fyldt termokanden med te, mor.
- Så går jeg. - Vi ses.
Vi ses.
- Har du luftpuden? - Bad jeg ikke dig om at pakke den?
- Den er her ikke. - Jeg gav dig den jo.
Gjorde du?
- Godmorgen. - Godmorgen.
- Er det i dag, I rejser? - Ja, toget kører lige efter frokost.
Det er på tide, at vi ser vores børn.
Hvor dejligt. De venter sikkert spændt i Tokyo.
Hav det godt, mens vi er borte.
I må også have det godt. I har fået så fine børn.
- I må være glade. - Ja, det kan man sige.
- Det er også dejligt vejr i dag. - Ja, vi er virkelige heldige.
Pas på jer selv og hav en god tur.
Tak.
- Luftpuden er her ikke. - Se nu ordentligt efter.
- Her er den jo. - Fandt du den?
DR. HIRAYAMA, SPECIALLÆGE I INTERN MEDICIN OG BØRNELÆGE
Rod nu ikke, Isamu.
- Jeg er hjemme. - Velkommen hjem.
- Er farfar og farmor kommet? - De kommer snart.
Mor!
- Hvad er der? - Hvorfor flyttede du mit skrivebord?
- Farfar og farmor kommer jo. - Skal du så flytte skrivebordet?
- Hvor skulle de ellers sove? - Hvor skal jeg læse? Jeg har eksamen.
Kan du ikke læse overalt?
Hvor skal jeg dog læse?
- Hvor skal jeg dog læse? - Som du larmer. Du læser jo aldrig.
- Det gør jeg da! - Løgner! Kun når det passer dig.
Så behøver jeg altså ikke at læse?
- Hvor heldigt. Så kan jeg slappe af. - Stop så, Minoru!
Nu kommer de.
- Velkommen hjem. - Kom ind, mor og far.
- Velkommen. - Kom ind.
Værsgo.
Du må være træt, mor? Kunne du sove i toget?
Jo, en masse.
Kom hen til farmor.
Velkommen.
Det er godt nok længe siden.
Mange tak for jeres gæstfrihed.
- Hvor er det længe siden, svigermor. - Ja.
Dejligt, at I kunne komme. Har Kyoko det godt?
Ja, tak.
- Er hun alene hjemme nu? - Ja.
Vent, Fumiko.
Jeg har en lille ting med. Det er bare lidt riskager hjemmefra.
- De er gode. Her er lidt tsukudani. - Tak.
Mor kan lide riskager. Har du en skål?
Et fad er også fint.
- Går det an? - Ja.
Kom Noriko ikke til stationen?
- Nej. Jeg prøvede at ringe til hende. - Hvor kan hun være?
Tag du over her.
Minoru, Isamu. Hvad laver I? Kom.
Her er farfar og farmor.
- Hvor er I blevet store. - Minoru er begyndt i mellemskolen.
- Hvor gammel er du nu, Isamu? - Hvor gammel er du?
Badet er klar.
Vil du bade, far?
- Skift du bare, mor. - Jeg har skiftetøj med, Fumiko.
Jeg tager dem. Kom med.
- Kom Keizo til stationen i Osaka? - Ja, han kom til perronen.
- Har han det godt? - Ja, han gav os en gave med til jer.
Det tager vi bare senere, mor.
- Har du et håndklæde, far? - Ja.
- Hvad skal vi have at spise? - Godt spørgsmål.
- Koichi? - Hvad er der?
- Sukiyaki er vel fint til middag? - Ja, det er det.
- Ingen sashimi eller noget? - Det behøver vi ikke. Vel?
Det er fint bare med sukiyaki.
- Hallo? - Det er Noriko. Kom ind!
- Velkommen. - Jeg nåede ikke til stationen.
- Den er til dig. - Tak.
- Hej. - Undskyld, jeg kommer for sent.
- Mor og far er ovenpå. - Så går jeg lige op og hilser på.
Velkommen.
- Hvor er det længe siden, Noriko. - Jeg håber, I har det godt.
Havde du travlt på jobbet?
Nej, men før jeg vidste af det, var tiden gået.
Du behøvede ikke at skynde dig for vores skyld. Vi bliver noget tid.
- Er du stadig ved det samme firma? - Ja.
- Er det ikke hårdt alene? - Nej.
- Husk badet, far! - Jeg kommer nu.
Nå.
- Lad mig hjælpe, svigermor. - Det behøver du ikke.
Jeg har det næsten som i en drøm.
Jeg har altid forestillet mig, at Tokyo lå meget langt væk-
- men vi rejste fra Onomichi i går og er allerede her hos jer i dag.
Det er ikke så dårligt at leve længe.
Men I to har slet ikke forandret jer.
Det har vi da. Vi begynder at blive rigtig gamle.
Mor? Hvad snakker I om? Skal vi ikke gå nedenunder?
Er du blevet større, mor?
Hold op, jeg vokser da ikke længere.
Jeg mener det. Er du ikke blevet lidt tykkere?
Da vi var børn, syntes vi, at mor var så tyk.
Vi skammede os, når hun kom hen til skolen.
- Hun ødelagde engang en stol. - Nej, den var allerede i stykker.
- Tror du stadig på det? - Det var den.
Lige meget. Kom.
"The cold winter is over. Spring has come. It is April now."
- Jeg stiller den væk. - Tak.
- Hvad med den her? - Lad den bare stå fremme.
Det er blevet lidt køligere.
- Der er vel også varmt i Onomichi? - Ja, luften står stille om aftenen.
Hvordan har Oko det, mor?
Stakkels Oko. Hun er så ulykkelig.
Hendes mand gik bort sidste forår.
Hun giftede sig igen og flyttede til Kurashiki med barnet.
Men det fungerer efter sigende dårligt.
Hvad hed ham der ved rådhuset, som du plejede at ses med, far?
Mihashi? Han er gået bort.
- Det er noget tid siden nu. - Ja.
- Kan du huske Hattori? - Fra militærkontoret?
Ham kan jeg godt huske.
- Han er flyttet her til Tokyo. - Jaså?
Jeg vil hilse på, mens jeg er her.
- Hvor bor han? - I Taito. Jeg har adressen noteret.
Tak, fordi du ryddede op.
Noriko, smag på gaven fra Keizo.
Tak.
Mange tak.
- Undskyld, svigermor. - Det gør intet, Fumiko. Han sover.
Viser du far og mor rundt i morgen?
Ja, det er jo søndag.
- Er det ved at være tid, Noriko? - Vi kan gå sammen.
- Tak for i dag. - Selv tak.
Tak for mad, Koichi.
- Vi ses, far. - Tak for i dag.
Jeg har den, Fumiko.
- Undskyld forstyrrelsen. - Tak for mad.
Du må være træt, far?
- Vil du gerne i seng, mor? - Ja.
Ja, så går vi vel i seng.
Godnat.
Jeg kommer med vandet.
Du må være træt.
Alle lader til at have det godt.
Så er vi her.
Hvor i Tokyo er vi?
- I udkanten. - Det tænkte jeg nok.
Køreturen fra stationen var noget lang.
Jeg havde forestillet mig et mere livligt sted.
- Her? - Ja.
Koichi vil gerne flytte et mere livligt sted hen.
Men det går vist ikke.
URARA SKØNHEDSSALON
Hvor længe er dine forældre i Tokyo?
Fire-fem dage tror jeg. Ræk mig den.
Bør jeg ikke hilse på?
Nej, det er fint. De kommer herhen før eller siden.
Måske skal jeg tage dem med i teatret.
Du behøver ikke at anstrenge dig unødigt.
Bønnerne er rigtig gode.
Hvad skal de i dag?
Spis ikke alle bønnerne.
Min bror tager dem med et sted hen.
Så er det vel fint.
- Kiyo, kom og spis. - Ja.
Opfør dig nu pænt i dag, når farfar og farmor er her.
- Forstået? - Ja.
- Er I ikke klar endnu? - Snart.
Gå ud og se, om farfar og farmor er klar.
- Er I klar? - Undskyld ventetiden.
Så kan vi gå.
De er klar.
Sådan.
- Hvad skal vi spise til frokost? - Kantinen i varehuset er fint.
- Den kan børnene lide. - Ja, Isamu kan lide børnemenuen.
Undskyld.
Hvordan har din søn det?
- Har han stadig ingen appetit? - Nej, han drikker kun lidt koldt.
- Er feberen ikke faldet? - Jeg tog lige hans temperatur. 39,8.
- Jaså? Jeg må hellere se på ham. - Undskyld, og så på en søndag.
- Har du steriliseret sprøjterne? - Ja.
- Jeg må gå. - Jaså?
Far.
Der er en dreng, jeg er bekymret for, så jeg må desværre gå.
- Jeg er ked af det. - Det gør ikke noget.
Jeg kommer desværre nok ikke tilbage lige med det samme.
- Så går jeg. Vi ses, mor. - Held og lykke.
Skal vi ikke af sted endnu?
- Det kan blive sent. - Hvad skal jeg gøre med dem?
Skal jeg tage dem med ud?
Nej, vi kan ikke lade huset stå tomt.
- Vi finder på noget næste søndag. - Jaså? Jamen, så ses vi senere.
- Hvor gik far hen? - På hjemmebesøg.
- I må virkelig undskylde. - Sådan er det, når man har travlt.
Han arbejder så hårdt.
Skal vi ikke af sted, mor? Hvor dumt!
Sådan er det jo. Far har jo en patient.
- Det er dumt! - Så bliver det næste gang.
- Nej! - Minoru, ud med dig.
- Hvorfor lyver I? - Ud med dig.
- Kom. - Nej.
- De er håbløse. - Drenge skal være livlige.
Nu opfører du dig ordentligt.
Det er dumt!
- Vi gør det jo en anden dag. - Det siger I altid! Hvornår?
- Vi kan jo ikke gøre noget ved det. - Det kan I da!
Vær nu ikke dum. Hold op med at surmule.
- Det er dumt! - Dumt!
- Hvor er du slem.
- Det skal far få at høre. - Fint!
- Husk det, når han skælder dig ud. - Jeg er ikke bange for jer!
- Hvad sker der? - Jo...
Kom, Isamu. Tag farmor med ud og lege.
- Vil du også med, Minoru? - Minoru?
- Kom, Isamu. - Det bliver da sjovt, ikke, Isamu?
Kom, så går vi. Vil du ikke med, Minoru?
Tak.
Går du ikke med, Minoru?
- Nej! - Så gør, som du vil.
Hyg jer.
Tak.
- Hvad er der med Minoru? - Han er håbløs.
Koichi var ligesådan. Så stædig.
Han var faktisk rigtig håbløs.
Det var nu synd, at vi ikke kom af sted.
- Det gør ikke noget. - Vi kan gøre det næste søndag.
Jo, tak.
Men vi tænkte nu på at flytte over til Shige om et par dage.
Nå, så det er der, de leger.
Hvad vil du være, når du bliver stor, Isamu?
Vil du være læge ligesom din far?
Gad vide, om jeg stadig lever, når du bliver læge.
Velkommen hjem.
Goddag.
- Telefonen ringede. - Hvem var det?
- Enomoto spurgte, hvordan det gik. - Det er fint nu.
- Hvor er dine forældre? - Ovenpå.
Jeg købte kager i Asakusa.
- Hvad for nogen? - De gode med hvid bønne.
De er jo dyre. Det behøvede du ikke.
- Men de da gode, ikke? - Det er de da.
Men det er unødvendigt. Riskager er fint nok.
- De fik jo også riskager i går. - De kan lide dem.
Vil du ikke tage mor og far med et sted hen i morgen?
I morgen? Det går nok ikke. Jeg henter betalinger i morgen.
Bare Koichi kunne have gjort det.
- Skal jeg gå i teatret med dem i dag? - Hvad viser de?
- Naniwabushi siden i går. - Så gør det.
- De har ikke set noget i Tokyo endnu. - Ja, det går jo ikke.
Nej, men sådan er det. Ingen har haft tid.
- Jaså, sidder du og arbejder? - Velkommen hjem.
- Værsgo. - Mange tak.
Hvor pænt af dig at hjælpe til, svigermor.
- Hvor er svigerfar? - På tørreterrassen.
Jaså? Skal vi gå i badehuset?
Svigerfar?
- Ja? - Skal vi ikke gå i badehuset?
- Velkommen hjem. - Vi går i badehuset.
- Vi kan få en is på tilbagevejen. - Hvor dejligt.
Så går vi.
Vi går i badehuset.
- God tur. - Jo, tak.
Du kan tage mine gamle sandaler, mor.
Så gør jeg det.
Tag over.
Er det hos Yoneyama? Må jeg tale med Noriko Hirayama?
Noriko? Det er mig. I lige måde.
Jeg vil bede dig om en tjeneste. Har du travlt i morgen?
Far og mor har stadig ikke set noget af Tokyo.
Jeg ville spørge, om du kunne tage dem med et sted hen i morgen.
Jeg burde gøre det selv, men jeg kan ikke lukke salonen i morgen.
Nemlig. Undskyld besværet.
Ja. Tak.
Det gør ingenting. Vent lige lidt.
- Undskyld, men... - Hvad er der?
- Kan jeg tage fri i morgen? - Ja.
- Er Nitto Aluminium klaret? - Det gør jeg i dag.
Hallo? Undskyld ventetiden.
Så kommer jeg ved nitiden i morgen.
Hils svigerfar og svigermor fra mig. Vi ses i morgen.
Velkommen til Tokyo.
På denne rundtur vil vi gennemgå Tokyos historie.
Kejserpaladset blev bygget for 500 år siden under navnet Chiyoda slot-
-af Dokan Ota.
De smukke grønne fyrretræer, der spejler sig i voldgravens vand-
- skaber et roligt åndehul midt i Tokyos travlhed.
Koichis hjem ligger i den retning.
- Jaså? - Hvad med Shiges hjem?
Det ligger vist i den her retning.
- Og dit hjem? - Det ligger herovre.
Jeg tror, at det er derovre.
Det er ikke pænt, men har I lyst, kan vi kigge ind på vejen tilbage.
Hvem der?
- Det er mig. - Du er tidligt på den.
- Sover Miko? - Ja, endelig.
- Du har vel ikke lidt sake? - Sake?
- Mine svigerforældre er her. - Jaså? Lidt har jeg nok.
- Jeg har kun det her. Er det nok? - Ja, jeg låner bare.
Hvor er billedet af Shoji taget?
I Kamakura. En ven tog det.
- Hvornår? - Året før han drog i krig.
- Han misser med øjnene. - Og han ligger hovedet på skrå.
Det gjorde han altid.
- Hvad er der? - Har du en flaske og kopper?
De er rene. Tag også det her med.
- Kogt peberfrugt. Det smager godt. - Tusind tak.
Gør dig nu ikke noget besvær, Noriko.
Det er slet ikke noget besvær.
Mange tak for i dag.
Det var da så lidt. I må være trætte nu.
Nej da. Vi er taknemmelige for, at du viste os så meget interessant.
Du behøvede da ikke at tage fri fra arbejdet for vores skyld.
- Har I ikke travlt? - Det gør ikke noget.
Til tider arbejder vi også søndage, men lige nu er der stille.
Så er det jo fint.
Værsgo.
Jamen dog.
Jeg har desværre ikke noget spiseligt at byde på.
Det var lækkert.
Er du glad for sake, svigerfar?
Ja, han drak meget før i tiden.
Når vi løb tør for sake derhjemme, blev han i så dårligt humør.
Så gik han ud efter mere, selv om det var sent.
Hver gang jeg fødte en søn, tænkte jeg:
"Bare han ikke bliver sakedrikker som voksen."
Syntes Shoji om sake?
- Det gjorde han. - Jaså?
Han gik ofte ud efter arbejdet.
Nåede vennerne ikke det sidste tog, tog han dem med herhen.
- Jaså? - Så har du mærket det samme.
Ja, men når jeg tænker på det nu, savner jeg det.
Det forstår jeg... Måske er det, fordi han boede langt væk-
- men jeg føler stadig, at Shoji er i live.
Min mand bliver dog til tider vred på mig, når jeg siger det.
Det er jo længe siden, han døde. Det er snart otte år siden.
Det har du jo ret i.
Han var en fræk dreng. Han må også have givet dig problemer.
Slet ikke.
Du har virkelig måttet kæmpe hårdt.
Ja?
- Værsgo. - Tak.
Det er ikke noget særligt, men...
- Værsgo, svigermor. - Tak.
- Spis endeligt. - Så tager jeg for mig.
- De er sent på den. - De kommer nok snart.
Hvor længe tror du, at far og mor bliver i Tokyo?
- Har de ikke sagt noget? - Nej.
Koichi...
Jeg har tænkt lidt. Vil du ikke lægge 3.000 yen?
Jeg lægger det samme. 2.000 er måske nok.
- Nej, der skal nok 3.000 til. - Til hvad?
Vi kan sende far og mor til Atami et par dage.
Du har travlt, og jeg har hænderne fulde med oplæring.
Vi kan ikke bede Noriko om hjælp hver dag.
- Hvad synes du? - Det er måske en god ide.
Jeg kender en fin kro i Atami med god udsigt, og det er billigt.
Det er da en god ide. Vi sender dem derhen.
- Far og mor bliver sikkert glade. - Det er godt.
Jeg var også lidt på den. Det koster jo også at vise dem rundt.
Nemlig, dette er billigere. Og de kan gå i de varme kilder.
Du?
Hvad er der?
Vi snakkede lige om at sende far og mor til Atami.
Det er da en god ide. Jeg har heller ikke haft tid til at vise dem rundt.
- Hvad synes du? - Jeg synes, at det er en god ide.
- Så gør vi det. - Vi kan jo ikke gøre noget for dem.
Det er bedre at tage til Atami end at rende rundt i Tokyo i denne varme.
Det er bedre for ældre at bade i de varme kilder og sove til middag.
Ja, ikke sandt?
Men de er godt nok sent på den.
- Mon ikke de tog hjem til Noriko? - Jo, sikkert.
Tænk, at de sendte os til de varme kilder.
Det må have kostet dem en pæn slat.
Hvor er her dejligt.
Skulle vi ikke stå tidligt op og gå en tur i morgen?
Jo, der skulle være et fint udsigtssted her i nærheden.
Det fortalte en af stuepigerne.
Hvor er havet stille.
Undskyld ventetiden.
- Hvis tur det? - Syd.
- Nu står du dårligt. - Slet ikke.
- Ryanpin. - Er den sikker?
Riichi.
- Har du smidt den? - Ja.
- Idiot. - Idiot.
1.632 point.
Sikken de larmer.
Hvad kan klokken være?
Velkommen tilbage.
Er der noget galt?
Du kunne vel ikke sove i går?
Men du sov da fint.
Nej, jeg kunne heller ikke sove.
- Pjat. Du snorkede jo. - Gjorde jeg?
Det her er nok et sted for unge mennesker.
Hvad siger du til de nygifte? De havde da ingen klasse.
Tror du, at de er gift? Hun lå i sengen og røg, efter han stod op.
Han virkede naiv. Han sagde: "Du er bare min!"
"Dine ører, dine øjne og din mund tilhører mig."
Hvem ved, hvem hun egentlig tilhører?
Hvordan mon Kyoko har det helt alene?
Måske bør vi rejse hjem snart.
Du vil vel gerne hjem snart?
Det er da dig, der gerne vil hjem.
Vi har set både Tokyo og Atami. Skal vi tage hjem?
Ja, lad os tage hjem.
Hvad er der?
Jeg blev bare lidt svimmel.
- Det er bedre nu. - Du sov jo ikke ordentligt. Kom.
Skal vi ikke prøve at sætte Deres hår op? Det ville passe Dem godt.
- Tror De? - Deres nakke er så smuk.
Vi trækker det tilbage her og laver en bølg på den anden side.
- Lad os prøve det næste gang. - Det giver et mere personligt udtryk.
Kiyo, vil du række mig et andet blad og en tændstik?
- Velkommen hjem. - Her er vi.
Er I allerede tilbage?
- Så er vi tilbage. - I skulle jo slappe af. Hvad er der?
- Tja... - Hej.
Så er vi tilbage.
- Hvem er de? - Bekendte fra landet.
- Sæt hårnålene i, Kiyo. - Ja.
Sikke tidligt I er tilbage.
- Hvordan var der i Atami? - Fint. Kilderne var dejlige.
Der var fin udsigt fra kroen.
Ikke sandt? Det er et fint sted og helt nyt. Var der mange mennesker?
Jo, der var godt fyldt.
- Hvad fik I at spise? - Sashimi og chawanmushi.
Sashimien var vel god? Det er jo tæt på havet.
De serverede store, fine omeletter.
Hvorfor kom I så tidligt tilbage? I skulle slappe af lidt længere.
Jeg troede, at I ville være der to-tre dage.
Vi overvejer snart at rejse hjem til Onomichi.
Allerede? I kommer jo så sjældent.
- Jo, men vi skal snart hjemad. - Kyoko må også være ensom.
Hun klarer sig, mor. Hun er jo ikke et barn længere.
Jeg tænkte på at tage jer med til kabuki i weekenden.
I skal nu ikke sløse så mange penge bort på os.
I skal jo bare slappe af.
Der kommer folk her i aften til et oplæringsmøde.
- Kommer der mange? - Ja, det er min tur til at være vært.
Jaså? Det er jo stort.
Det var derfor, I skulle slappe af i Atami.
- Jeg har sat hårnålene i, frue. - Godt. Undskyld mig.
Hvad skal vi gøre?
Ja, hvad skal vi gøre?
Vi bør vel ikke besvære Koichi igen.
Nej. Måske kan vi overnatte hos Noriko.
Der er for trangt til to personer, men du kan overnatte der.
Hvad gør du så?
Jeg tænkte på at besøge Hattori.
Måske kan jeg få lov at sove der.
- Skal vi komme af sted? - Ja.
Så er vi virkelig blevet hjemløse.
- Mon ikke Noriko snart kommer hjem? - Jaså?
Det er måske stadig for tidligt.
Men hvis du skal besøge Hattori, bør du nok snart tage af sted.
Du har ret. Vi bør vel begynde at gå.
Du glemmer altid paraplyen.
Tokyo er godt nok stor, ikke?
Ja, hvis vi bliver væk fra hinanden i sådan en by-
- finder vi måske aldrig hinanden igen.
HATTORI SKRIVER
Er det så længe siden?
Det er 17 eller 18 år siden.
Er det? Tak for nytårkortene hvert år.
Tak, i lige måde.
Onomichi må have forandret sig meget.
Heldigvis slap byen for skader under krigen.
Nishigosho står også stadig, som da I boede der.
Jaså? Det var et fint sted.
Udsigten var så smuk oppe ved Senkoji-templet.
Når kirsebærtræerne havde blomstret, fik man billig god guldbrasen.
Det har vi slet ikke fået, siden vi flyttede til Tokyo.
Du...
Bagefter.
Hvis Isaka kommer, så sig, at jeg er i spillehallen, tante.
- Hyg dig. - Tak.
Vi lejer værelset ovenpå ud til ham. Han er altid ude at more sig.
Han studerer jura, men han ved ingenting om loven.
Han spiller bare hasard. Det er synd for hans forældre.
Du...
Hvad siger du til et glas et sted?
- Vi har desværre intet at byde på. - Det gør intet. Jeg kom jo uventet.
- Kan du huske politimesteren? - Numata?
- Han bor her i nærheden. - Jaså? Hvad laver han nu?
Hans søn er afdelingsleder på et trykkeri.
- Jaså? Det var ikke dårligt. - Skal vi invitere ham med?
Det lyder godt. Sikken overraskelse.
Ser man det?
SAKE
Tag for dig.
- Tak, det er rigeligt. - Det er jo så længe siden.
Jeg var ellers holdt op med at drikke.
Du kunne ellers drikke. Kan du huske, da guvernøren kom til Onomichi?
Den gang hos Takemura?
Du var også godt bedugget. Kan du huske hende den blege pige?
- Umeko? - Du var vild med hende.
Det var guvernøren også! Sikken rival.
- Var du ikke også vild med hende? - Jeg bliver helt flov.
Sådan gik det altid, når jeg drak.
Nej da. Tag lidt til.
Du har det godt. Alle dine børn klarer sig godt.
Min kone og jeg ville bare ønske, at en af vores havde overlevet.
Det var hårdt, at I skulle miste begge.
Du mistede da også en, ikke sandt?
Ja, min næstældste.
Jeg har fået nok af krig.
Virkelig.
Men det kan være lige så ensomt at have børn stadig.
Jeg er mere og mere i vejen for dem.
Det er ikke let.
Tag lidt til.
Snakken blev helt sentimental.
- Vi må få humøret op. - Ja.
Havde vi et værelse til dig, kunne vi drikke hele natten.
Frøken! Sake, tak!
Frøken, hent lidt sake
Tænk, at du er her!
Jeg havde aldrig troet, at jeg skulle møde dig i Tokyo.
ODEN NUDLER
Varm sake.
- Hæld et glas op til mig. - I drikker vist en del i dag.
Hirayama. Ligner hun ikke en, du kender?
- Begynder du nu igen? - Hvad?
Hvem da?
- Jo, hun ligner hende. - Hvem?
- Umeko. - Nej, hun var meget tykkere.
- Hun ligner da min kone. - Jo, faktisk.
Især her.
- Skal I ikke hjem? I har drukket nok. - Der ligner du hende også.
- Hold dog op. - Det sagde min kone også altid.
Kom og hæld op!
Hattori? Hvad siger du?
Jeg kan ikke mere.
Du er helt sikkert den lykkeligste af os.
Hvordan det?
Du har en fin søn og en fin datter her i Tokyo.
Du har da også barn her.
Min søn er uduelig og lader sin kone hundse med sig.
Jeg er bare i vejen.
Men han er jo afdelingsleder i et trykkeri.
Nej, er han stadig kun gruppeleder.
Jeg skammer mig over ham, så jeg plejer at overdrive.
- Den fiasko. - Du overdriver.
Jeg var gammel, da han blev født, så jeg forkælede ham.
Du er meget heldigere med din søn.
Han har jo en doktorgrad.
Alle læger har jo doktorgrader i dag.
Børn gør aldrig, som forældrene ønsker, vel?
De mangler ambition.
De aner ikke, hvad drivkraft er.
Det sagde jeg til min søn forleden.
Han svarede: "Der er så mange i Tokyo, at det er svært at lykkes."
Hvad synes du? Er det ikke en ynkelig indstilling?
Han har slet ingen kampvilje.
Det var ikke sådan, jeg opfostrede ham.
Numata, er det ikke lidt...
Synes du ikke det?
- Er du tilfreds med det hele? - Det vil jeg ikke sige.
Se bare. Selv du er ikke tilfreds.
Jeg er lidt ked af det.
Jeg kan ikke drikke mere.
Men Numata... Før jeg kom her til Tokyo-
- troede jeg, at det gik fint for min søn.
Men han er bare en almindelig landsbylæge.
Jeg forstår nøjagtigt, hvad du siger. Jeg er utilfreds ligesom dig.
Men Numata... Sådan er det at være forælder.
Det slutter aldrig. Man kan lige så godt lade være med at klage.
Det synes jeg.
- Gør du? - Ja.
Jaså? Du har det ligesådan.
Han har forandret sig. Det kan man ikke gøre noget ved.
Men der er alt for mange mennesker i Tokyo, Numata.
Ja, det er der nok.
Man må vel bare finde sig i det.
Ja...
Nu om dage ser nogle unge intet galt i at dræbe deres forældre.
Set i det lys har vi det ikke så slemt.
Klokken er altså 12.
Og hvad så?
Gå hjem med jer.
Nu ligner du hende igen. Jeg synes bedre og bedre om dig.
Hvad vil I gøre med ham der?
Glem ham. I aften drikker vi igennem.
Ikke sandt? Sikken aften!
- Ja, sikken aften. - Sikken aften!
- Mange tak. Stop bare. - Nej, nej.
Det har været en lang dag.
Vi kom tilbage fra Atami-
- tog hen til Shige og så til Ueno park...
- Du må være træt, svigermor. - Jo, det...
Og nu besværer jeg dig. Det må du virkelig undskylde.
Jeg er så glad for, at du kom herhen igen.
Mange tak for det hele.
- Du må gerne stoppe nu. - Er du sikker?
Mange tak.
Du skal jo tidligt op i morgen, og nu har jeg holdt dig vågen.
Det er da lige omvendt. Vil du gerne sove?
- Ja, lad os lægge os. - Værsgo.
Tænk bare, at jeg skal sove på Shojis futon.
Noriko...
- Nu må du ikke blive vred på mig. - Hvad da?
Det er jo otte år, siden Shoji døde.
Når jeg ser, at du stadig har hans billede stående fremme-
-får jeg ondt af dig.
Hvorfor det?
Du er jo stadig så ung.
- Slet ikke. - Det er du da.
Jeg synes ikke, at det er rigtigt. Jeg taler også med min mand om det.
Hvis du møder en rar mand, skal du gifte dig uden at spekulere på os.
Jeg mener det. Hvis du ikke gør det, bliver jeg så ked af det.
- Godt så, hvis jeg får chancen. - Det får du. Helt sikkert.
- Tror du det? - Du har været så meget igennem.
Jeg er så ked af, at du skal leve sådan her.
Vær ikke det, svigermor. Jeg har selv valgt det.
Men er det virkelig nok?
Ja da. Jeg er glad for mit liv.
Sådan er det måske nu, men når du bliver ældre-
-vil du blive ensom.
Bare rolig, jeg har besluttet ikke at blive ældre.
Du er et godt menneske.
Nå, men godnat.
Godnat.
Godaften.
Hallo?
- Hr. og fru Kaneko? - Hvem er det?
Hvem kan det dog være?
- Hvem der? - Takahashi fra politistationen.
Godaften.
Undskyld, jeg forstyrrer, men jeg har nogle bekendte med. De er fulde.
Jamen, far!
- Undskyld. - Undskyld.
Tak.
Hvad er der sket, far?
Far! Hvad er der sket?
Far!
- Hvad er der sket? - Han har taget en underlig fyr med.
- Hvem? - Det ved jeg ikke.
Sikken aften!
Hvad er det, der foregår, far? Far!
Nemlig.
Håbløst.
Du var jo endelig holdt op med at drikke.
Hallo? Du der!
Sikken aften...
Far! Håbløst!
Hvad er der med dem? Hvor har de drukket?
Aner det ikke. Hvor pinligt!
Far drak meget før i tiden. Han blev altid fuld.
Han gjorde mor så bekymret med sin opførsel. Vi hadede det.
Men da Kyoko blev født, holdt han pludselig op.
Det var også på tide, men nu drikker han igen.
Min søn! Helt håbløs...
Hvad skal vi gøre?
Jeg troede ikke, at han ville komme tilbage, og slet ikke med en særling.
- Vi kan ikke efterlade dem sådan. - Håbløst!
Skal vi flytte Kiyo ned og lade dem sove ovenpå?
De kommer da aldrig ovenpå i den tilstand.
- Hvad skal vi så gøre? - Hvor er det irriterende!
Tag det med og sov ovenpå. De kan sove her.
Hvor træls. Han kunne da have sagt, at han kom tilbage.
Sådan at komme fuld hjem midt om natten...
Jeg hader lugten af sake. Og han har taget en fremmed med.
Hvor groft. Hvor er det irriterende.
- Undskyld besværet med mig. - Du må undskylde, at her er så grimt.
Kommer du ikke for sent på arbejde? Har du stadig tid?
Det haster ikke endnu.
- Svigermor? - Ja?
Jo... det er ikke noget, men værsgo.
- Hvad er det? - Lidt lommepenge.
Hvad mener du?
Det er ikke meget.
Du skal da ikke give mig penge.
- Det er bare en symbolsk sum. - Det går ikke.
Værsgo.
Det er jo mig, der bør give dig lommepenge.
Nej da. Vær nu rar at tage imod dem, svigermor.
Jamen så...
- Så mange tak. - Værsgo.
Du har vel brug for dem selv, og så giver du dem til mig.
Jeg ved slet ikke, hvad jeg skal sige.
Mange tak, Noriko. Tak.
Vi må hellere komme af sted, svigermor.
Kom endelig på besøg, hvis I kommer til Tokyo igen, svigermor.
Ja.
Men jeg ved nu ikke, om vi kan komme hertil igen.
Jeg ved, at du har travlt, men du må også endelig komme til Onomichi.
Det vil jeg gerne. Hvis bare det lå lidt tættere på.
Ja, bare vi kunne gøre noget ved det.
Du glemte noget, svigermor.
Nu igen? Jeg er så glemsom.
Så går vi.
NÆSTE TOKAIDO-TOG I SPOR 14
TIL HIROSHIMA, KL. 21.00
KL. 21.00 TIL HIROSHIMA
- Hvor er her dog mange mennesker. - Ja.
Men de skal nok få en siddeplads.
Solen står nok op, når I er ved Nagoya eller Gifu i morgen.
- Hvornår kommer de til Onomichi? - 13.35 i morgen.
Har I telegraferet til Kyoko?
Ja, og Keizo møder jer sikkert på platformen i Osaka.
Jeg håber, at du kan sove godt på toget, svigermor.
Hun kan sove godt overalt.
Under alle omstændigheder er vi jo hjemme lige efter frokost i morgen.
Drik nu ikke for meget sake, far.
I går var første gang i lang tid, hvor jeg kunne drikke med venner.
Er hovedpinen gået over?
Ja, det er fint nu.
Drik nu ikke så meget igen.
Han har sikkert lært sin lektie.
I må undskylde alt besværet. Vi har nu moret os.
Tak, fordi I sådan tog jer tid, selv om I har så travlt.
Det var så dejligt at se jer alle.
Hvis der sker noget med os, behøver I ikke komme til Onomichi.
Hvorfor nu så trist? Du lyder, som om du siger farvel for altid.
Jeg mener det. Der er jo så langt.
Tak, for jeres tålmodighed.
Passagerer til Hiroshima kl. 21.00, vær venlig at stige om bord på toget.
Hav venligst jeres billetter klar.
Vis almindelige billetter og ekspresbilletter hver for sig.
De, som ikke skal med toget, kan gå ind ad den højre indgang.
Godmorgen.
Godmorgen. Undskyld for i går.
- Var dine forældre her? - Ja, det var vildt.
De skulle ikke af her, men mor fik det dårligt på toget.
- Hvad skete der? - Tja, hun fik det dårligt her.
- Er det hjertet? - Nok snarere køresyge fra togrejsen.
Det var vildt. Jeg var nødt til at leje futoner-
-og tilkalde lægen to gange.
- Hvordan har hun det nu? - Fint. I morges var hun frisk.
- Hvor gammel er din mor? - Tja... Hun er i hvert fald over 60.
67 eller 68, tror jeg.
Så gammel? Du må passe godt på hende.
Når man savner sine forældre, er det for sent.
Ja, man kan ikke redde op til en, der er død.
Det må have været, fordi der var så trangt på toget.
- Har du godt nu? - Ja, helt fint.
Jeg tror, at vi kan rejse i aften.
Vi bliver en nat til og tager et mindre proppet tog i morgen.
Kyoko er nok bekymret.
Men nu fik vi jo mulighed for at stige af i Osaka og se Keizo.
Vi har set alle vores børn på bare ti dage.
Vores børnebørn er også blevet store.
Mange synes bedre om børnebørnene end børnene. Hvad synes du?
- Hvad synes du? - Jeg foretrækker nok børnene.
- Ja, ikke? - Men de forandrer sig som voksne.
Shige var meget sødere, da hun var barn.
Ja, måske.
En gift datter bliver som en fremmed.
Koichi har også forandret sig. Han var sådan en sød dreng.
Børn bliver aldrig, som forældrene håber.
Men de er nok bedre end de fleste.
Det tror jeg også. Vi har været heldige.
Ja, vi har været heldige.
Ja, vi er heldige.
Far og mor stod af i Osaka på vejen hjem.
Jaså?
Mor fik det åbenbart dårligt på toget.
De kom hjem til Onomichi den 10. efter frokost.
- Har hun det godt nu? - Ja, det tror jeg. De takker mest.
Din mor må have været træt.
- De er ikke vant til så lange rejser. - Måske var de ikke tilfredse.
Det var de da. De fik både set byen og kom til Atami.
- Ja. - De snakker om Tokyo i månedsvis.
Hallo?
Ja, det er mig.
Et telegram?
Jeg har ikke fået noget. Hvem fra?
Fra Onomichi. Det er fra i dag, så det er lidt sært.
Der står, at mor er meget syg.
Ja, nemlig.
Hvor underligt. Jeg har ellers lige fået et takkebrev fra far.
Mor fik det dårligt på toget, så de stod af i Osaka.
Men de var hjemme i Onomichi den 10.
Ja.
- Telegram til Hirayama. - Hæng lige på.
Tak.
- Det er fra Onomichi. - Læs det.
"Mor er meget syg. Kyoko."
Hallo?
Jeg har også lige fået telegrammet.
Det tænkte jeg nok.
Jeg kommer over til jer.
- Så ses vi. - Jeg venter.
Hvad kan der være sket?
- Det må være alvorligt. - Ja.
- Skal vi ikke fortælle Noriko det? - Jo, ring til hende.
Yoneyama.
Ja, et øjeblik.
Fru Hirayama. Telefon.
Til mig?
Hallo? Hej, Fumiko.
Er svigermor syg?
Er det sandt?
Tak.
Hvad kan der være sket? Hvis far var syg, forstod jeg det.
Men mor var jo så frisk.
Kan det være så slemt?
Godt er det nok ikke. Der stod jo "meget syg".
Vi må måske hellere tage dertil.
Da de rejste, sagde hun, at vi ikke skulle komme, hvis der skete noget.
Jeg syntes, at det lød slemt, men hun må have haft en anelse.
- Men vi må tage dertil. - Ja, når hun er så syg.
Jo tidligere jo bedre. Kan du rejse i aften?
Jeg må først bede nogen om at tage sig af mine patienter.
Jeg skal også have nogen til at tage over. Jeg har travlt lige nu.
Kom ind.
Hent en bandage.
En bandage.
Vi kan tage nattoget i aften.
Ja, det er fint. Så ses vi senere.
Koichi.
Hvad er der?
Skal vi tage sørgedragter med?
- Det er måske bedst. - Ja, så gør vi det.
- Bare vi ikke får brug for dem. - Ja.
Så ses vi på stationen.
Så går jeg, far.
Gør det. Mange tak.
Vi ses.
Hvordan har du det?
Har du det varmt?
Alle børnene kommer hertil fra Tokyo.
Kyoko tog af sted for at møde dem. De er her snart.
Du får det bedre. Det gør du.
Du får det bedre.
Jeg har fået hendes blodtryk ned, men hun ligger stadig i koma.
Hun reagerer næsten ikke.
- Tak. - Jeg kommer igen.
God bedring med hende.
Hvor kan Keizo være? Hvor er han sent på den.
- Har han svaret på telegrammet? - Nej.
Han bor jo ellers tættest på.
Kan vi snakke sammen, far? Også dig.
Far... det ser ikke godt ud med mor.
Jaså?
Hvor slemt er det?
Meget.
Hvis hun forbliver bevidstløs, påvirker det hjernen dårligt.
Gør det? Var det for meget for hende at rejse til Tokyo?
Det tror jeg ikke. Hun var jo frisk i Tokyo.
- Det kan godt være. - Klarer hun det?
Bare hun holder til i morgen tidlig.
I morgen tidlig?
Jeg håber, at hun klarer sig, til solen står op.
Jaså? Er det så slemt?
- Mor er jo 68, ikke sandt? - Ja.
Er det så slemt?
Det er jeg bange for.
Jaså... så enden nærmer sig?
Undskyld mig.
Keizo når måske ikke frem.
Et menneskeliv er så kort.
Hun var jo ellers så frisk.
Hun må have taget en drejning, da de forlod Tokyo.
Det er nok sandt.
Det var nu godt, at de kom.
Vi fik set hende frisk og glad.
Og vi fik talt om alt muligt.
Har du sørgedragt med, Noriko?
- Nej. - Det var synd.
Har du en, Kyoko?
- Nej. - Så må I låne.
Tag Noriko med og ordn det.
Hun døde jo fredfyldt. Godt, hun ikke skulle lide.
Mon ikke det er Keizo?
Hvordan har hun det?
Nå, sådan? Så nåede jeg det ikke.
Jeg tænkte det nok.
Goddag.
Jeg var på forretningsrejse.
Undskyld, jeg kommer for sent.
Telegrammet kom, mens jeg var væk.
Tænk, at det skulle gå sådan. Hvornår døde hun?
- I morges. Kl. 3.15. - Jaså?
Havde jeg taget toget mod Kagoshima kl. 20.40, havde jeg nået det.
Se på mor, Keizo. Hendes ansigt er fredfyldt.
Undskyld, jeg kom for sent.
Hvor er far?
Ja, hvor er han mon?
Svigerfar? Keizo er her.
Jaså.
Sikken smuk solopgang.
Det bliver varmt igen i dag.
Hvad er der?
- Jeg kan ikke holde trætrommen ud. - Hvorfor ikke?
Det ved jeg ikke. Det føles, som om mor forsvinder lidt for hvert slag.
Jeg var ikke nogen god søn.
Vi skal snart tænde røgelsen.
Nu er det for sent. Man kan ikke redde op til en, der er død.
Vi så jo fyrværkeri fra dette rum engang, ikke, far?
- Gjorde vi? - Ja, til den lokale festival.
- Kan du huske det, Keizo? - Nej.
Du var så spændt, men så sov du, da fyrværkeriet startede.
- Du lå med hovedet på mors knæ. - Klart, at jeg ikke husker det.
Hvad arbejdede du med dengang, far?
Jeg ledte byens uddannelsesnævn.
Jaså? Det er længe siden.
Kan I huske, da vi tog til Omishima i foråret?
Det husker jeg. Mor blev søsyg,
Ja, det er jo rigtigt.
Da var mor frisk. Hvor gammel var hun dengang? 40?
Ja, 42 eller 43.
Du må passe godt på dig selv nu, far. Du skal leve længe endnu.
Tak.
Vil du have noget?
Shige?
Det lyder forfærdeligt, men jeg havde håbet, at far skulle dø først.
Hvis Kyoko gifter sig, får far det svært.
- Ja, måske. - Mor kunne være flyttet til Tokyo.
Kan du huske mors grå sommerbælte, Kyoko? Det med dug på græs?
Det vil jeg gerne have som minde. Er det i orden, Koichi?
- Ja, det er fint. - Og så...
Hun havde en fin mønstret kimono. Den vil jeg også gerne have.
Hvis du ved, hvor den er, kan du finde den frem.
Så er det hele heldigvis ordnet.
Tak, fordi I kom, selv om I har så travlt, alle sammen.
Tak.
Hun blev endda undersøgt af Koichi. Hendes sjæl er nok godt tilfreds.
Desværre kunne jeg ikke gøre noget.
Nu husker jeg noget...
På turen til Tokyo for nylig blev hun svimmel i Atami.
Men det virkede ikke alvorligt.
Jaså? Hvorfor fortalte du det ikke i det mindste til Koichi, far?
Jo, det...
Men det havde nok intet med hendes død at gøre.
Mor var overvægtig. Det skete nok pludseligt.
Ja.
Det føles slet ikke virkeligt.
Hvornår rejser du hjem, Koichi?
- Jeg kan ikke blive så længe. - Heller ikke jeg.
Skal vi tage eksprestoget i aften?
- Hvad gør du, Keizo? - Jeg har ikke travlt.
- Så rejser vi i aften. - Ja.
Du kan vel blive lidt, Noriko? Bliv lidt hos far.
- Hun har sikkert travlt. - Jeg bør måske også rejse tilbage.
Jeg skal skrive en rapport og spille baseballkamp. Jeg rejser.
Tak, fordi I kom, selv om I har så travlt.
Nu bliver du jo ensom, far.
Jeg vænner mig nok snart til det.
- Giv mig lidt mere ris, Kyoko. - Ja.
Tag til stationen og køb billetter til os, Keizo.
- Mere ris til mig også. - Ja.
Bare toget ikke er proppet.
Drik nu ikke for meget sake, far.
Det gør ikke noget.
Så rejser alle hjem.
- Din madpakke. - Mange tak.
Jeg har besværet jer længe nok.
Kom og besøg mig i Tokyo i sommerferien.
- Skal du rejse hjem i dag, Noriko? - Ja.
- Jeg kan desværre ikke vinke farvel. - Det gør ikke noget.
- Lov mig at komme til sommer. - Ja.
Det var pænt af dig at blive så længe.
Jeg synes, at de andre burde være blevet lidt længere.
- De har jo travlt, alle sammen. - De er så egoistiske.
De sagde bare, hvad de ville, og tog hjem.
Sådan er det jo. De har jo arbejde at passe.
Det har du da også. De er egoister!
Men Kyoko...
Så snart mor var død, ville de have hendes ting.
Jeg synes, at det var synd for mor.
En fremmed havde været venligere. Sådan behandler man ikke forældre.
Jeg havde det på samme måde, da jeg var på din alder, Kyoko.
Men når børn vokser op, glider de mere og mere fra deres forældre.
Tag nu Shige.
Hun har sit eget liv, som svigerfar og svigermor ikke er en del af.
Jeg er sikker på, at hun ikke mener noget ondt med det.
Alle synes jo, at deres eget liv er vigtigst.
Tror du? Sådan vil jeg ikke være.
Så bliver familien bare en byrde.
Ja.
Men sådan bliver det nok for de fleste med tiden.
- Også for dig? - Ja, om jeg vil det eller ej.
Hvor er livet dog ubehageligt.
Ja, det er fuld af ubehageligheder.
Nu må jeg af sted.
- Hav en god dag. - Jeg går nu, far!
- Pas nu godt på dig selv, Noriko. - Tak, i lige måde.
- Lov, at du kommer til sommer. - Ja.
- Farvel. - Farvel.
Så går jeg.
- Farvel. - Farvel.
- Er Kyoko gået? - Ja.
Jeg må med middagstoget i dag, svigerfar.
Jaså? Skal du rejse?
- Tak, fordi du blev så længe. - Nej, undskyld, jeg forstyrrede.
Du har været til stor hjælp.
Min kone var så glad for, at hun måtte overnatte hos dig i Tokyo.
Det var da så lidt.
Hun sagde, at den aften var den bedste på hele rejsen.
Det er jeg dig taknemmelig for. Mange tak.
Det var så lidt.
Min kone var bekymret for dig og din fremtid.
Du kan ikke fortsætte sådan.
Spekuler ikke på mig. Gift dig bare, så snart du kan.
Du må gerne glemme Shoji nu.
Det gør mig trist, hvis du ikke lever dit liv videre.
Sådan må du ikke tænke, svigerfar.
Der findes ikke mange mennesker, der er så gode som dig.
Det syntes min kone også.
Hun overvurderede mig.
Det tror jeg ikke.
Jo. Jeg er ikke så godt et menneske, som hun troede.
Jeg skammer mig, hvis du også tror det, svigerfar.
Nej da.
Jo, jeg er forfærdeligt.
Jeg tænker slet ikke så meget på Shoji, som I tror.
Det er godt. Glem ham.
På det seneste kan jeg knap nok huske ham.
Visse dage er han helt væk.
Jeg tror heller ikke, at jeg orker at leve sådan her for evigt.
Jeg spekulerer også på, hvordan det skal gå, hvis jeg forbliver alene.
For hver dag, der går som den foregående, føler jeg mig mere alene.
Mit hjerte venter på noget, men jeg ved ikke hvad.
- Jeg er forfærdelig. - Nej, det er du ikke.
Jo, det er jeg.
Jeg fortalte det ikke til svigermor.
Det gør intet. Du er virkelig et godt og ærligt menneske.
Nej, slet ikke.
Det her er min kones ur.
Det er vel umoderne nu, men hun brugte det, da hun var på din alder.
- Behold det som et minde. - Det kan jeg da ikke.
Tag det bare.
Hun ville blive så glad, hvis hun vidste, at du havde det.
Vil du ikke nok tage imod det?
Mange tak.
Du skal vide, at jeg ønsker dig alt held og lykke i fremtiden.
Det mener jeg.
Det er sært. Du, som ikke engang er beslægtet med os-
- har været venligere mod os end vores egne børn.
Det skal du have tak for.
Det må være ensomt nu, hvor alle er rejst.
Det skete jo så pludseligt.
Hun var jo lidt træt, men havde jeg vidst, hvordan det skulle gå-
- havde jeg været sødere mod hende, mens hun levede.
Dagene bliver lange, når man er alene.
Ikke sandt? Det er ensomt.
SLUT
Trine Nørgaard www.btistudios.com